|
עמוד:9
באופן פחות מוצלח . במקום לייצר תחרות אמיתית בין הבנקים , כזו שתסיר את שכבות השומן ותאפשר רמת שירות גבוהה ועמלה נמוכה , אנחנו מותירים את הבעיות המבניות כפי שהן ומקצצים את שכר הבכירים . אנחנו משקים את הצמאים במים מלוחים . אנחנו מוכרים אשליה . לרגע קט קרירות המים מרגיעה , אבל מיד אחר כך מרגישים שהבעיה רק החריפה . לא טיפלנו בבעיית התחרות שאפשרה את חגיגת השכר . העדפנו לשחק במחוגי השעון — והתמקדנו בקיצוץ המשכורות . הדבר הוביל לכך שהענף ממשיך ללקות באותן בעיות מבניות , וכעת הוא גם סובל מקושי להשאיר אצלו את המנהלים הטובים ביותר . במקום לעזור לחלש ולהגביה אותו אנחנו דואגים , לא פעם , להנמיך את החזק ולהעניש אותו . מעדיפים שהעניים יהיו עניים יותר , ובלבד שהעשירים יהיו עשירים פחות . אומנם זה לא יפתור את הבעיה , אבל זה ודאי ייתן הרגשה טובה ויצטלם יפה . ••• הכלכלה והתעשייה בישראל נפגעות עמוקות מתחרות החקיקה הזאת שבין הפוליטיקאים , ומניסיונות ההתערבות המוגזמים בחיי העסקים . את התחרות הבריאה בין העסקים במשק אנחנו מחליפים בתחרות מזיקה בקרב חברי הכנסת והשרים . יחד עם הפגיעה בזכויות הקניין והחופש לנהל עסקים נפגע באופן קשה השוק החופשי , הכורע תחת רגולציה קשה ומיותרת . החופש לנהל עסקים הוא החמצן של המגזר היצרני שלנו , והרגולציה העודפת חונקת אותו . תפישת השוק החופשי שבה אני דוגלת אינה יכולה לחיות בשלום עם משטר של הגבלות רגולטוריות כה רבות וכה חמורות עד כי אפשר כמעט לומר שלעסקים בישראל , כל מה שלא הותר — אסור . ככל שהכלכלה חופשית ומצליחה יותר רמת החופש של האזרח עולה , וככל שרמת החופש של האזרח עולה כן מצליחה יותר הכלכלה ונהנית מחופש רב יותר . המבצר הראשון העומד בחזית המאבק על הקדמה למהדורה העברית | 9
|
![הוצאת סלע מאיר](http://lib.cet.ac.il/storage/publishers/2500_2599/selameir.png)
|